Talvinen+reissu+Evolle+1-3.1.16

Tämän vuoden ensimmäinen eräkärry reissu suuntautui Evon maastoihin. Lähdin yksin kulkemaan ja olin sopinut tapaavani retkikaverini Kymppilaavulla. Matkaa laavulle oli noin 6 km. Tällaista keliä en ole aiemmin tammikuussa kohdannut. Maa oli lähes lumeton mutta jäätynyt. Pakkasta oli noin -10, lunta oli vain harso.

Kärry valmiina taipaleelle

Kärryssä oli normaali talvinen retkivarustus. Rinkan paino oli noin 23kg. Heti pukiessani kärryn se tuntui ooudon kevyeltä. Ajattelin että joulun kinkkutankkauksella olisi osansa. Lähdin lauantaina 1.1.16 noin klo 13 sotatieltä partiolaisten majalle vievää tietä pitkin vetämään eräkärryä. Kuljettuani noin 300 m käännyin oikealle kulkemaan vanhaa metsäautotien pohjaa. Tien pinta on tasainen mutta siinä kasvaa jo sen verran lehtipuuta että ihan perusautolla sitä ei viitsisi lähteä ajamaan. Olin kotona pumpannut renkaan normaalia kovemmaksi. Tarkoituksena oli kokeilla miten kärry tärisyttää kovemmilla paineilla. Ilmeisesti jäätynyt maa ja kovempi rengas teki sen että vetäminen oli poikkeuksellisen kevyttä. Tärinä oli aivan hytä vähäistä kuin pehmeämmälläkinn renkaalla. Vinkkeliaisa tekeen sen että tärinät eivät juurikaan tule vetovyölle. En ole koskaan aikaisemmin päässyt Eräkärryn kanssa noin helpolla.Täytyy muuttaa Eräkärryn ohjeisiin tämä kohta. Minulla oli lisäksi sauvat käytössä koko ajan. Tällaisella kevyemmällä kuormalla sauvat toimivat hyvin. Kun on oikein iso kuorma ja kivinen maasto niin silloin sauvat kannattaa laittaa kärryyn.



Tuon ryteikön läpi tulin kärryn kanssa. Kyseessä on hoitamaton kostea kuusikko joka on niin tiheä että ahkion kanssa siitä olisi ollut hyvin vaikea tulla läpi. Eräkärryn kanssa oli kätevä pujotella puiden välissä. Tämä väli ei ole kuin noin 500m Olen mennyt saman reitin useasti ahkoin kanssa ja silloin lepotuakoja on pidetty vähintään 5 kpl. Nyt sama reitti meni kahdella tauolla. Toinen sen takia että piti lisätä ohut fleeetakki erätakin alle. Koko matkan aikana luonto oli täysin hiljainen edes korpin ääntä ei kuulunut. Muista vaeltajista ei näkynyt eden jälkiä.

Tällaista paanaa oli helppo kulkea

Saavuin kymppilaavulle nóin klo 15 ja tarkoituksena oli ruokailla ja pitää kunnon tauko. En kuitenkaan malttanut tehdä tulia vaan join hieman teetä ja söin pähkinöitä. Soittelin retkikaverilleni ja kerroin että täällä on puut vähän vähissä ja kun on vielä päivää niin voisimme mennä Iso-Taruksen takan olevalle laavulle. Tiesin että siellä on puuvarasto täynnä halkoja. Pakkasta oli luvattu parhaimmillaan n -15 joten puita kuluisi jonkun verran. Emme yöllä pidä kipinää mutta kyllä illan aikan puita kuluu. Jatkoin matkaa kohti Tarusta

Matkalla Tarukselle oli jonkin verran pitkospuita ja polut olivat mukavan kovia. Sulan maan aikaan täällä on joitain vähän pehmeämpiä kohtia. Täällä törmäsin pyörän jälkiin ja hetken luulin jonkun eräkärryilijän olleen liikkeellä mutta sitten näin kaksi jälkeä aivan vierekkäin ja tajusin että joku oli mennyt maastopyörällä samaa reittiä. Tarukselle saavuin noin klo 17.30. Ilta oli sopivasti pimennyt. Loppureissu menikin sitten normaaleissa leiriaskereissa. Sunnuntaiaamuna alkoi satamaan kevyttä pakkaslunta joka loi mukavan talvisen maiseman

Kevyt pakkaslumi kuorrutti nuotiopaikankin. Pakkanen lauhtui lumisateen mýötä noin -7 asteeseen.